A stratégiai ágazatok működését muszáj biztosítanunk
Túljutottunk a koronavírus-járvány első szakaszán, hogyan élte át a logisztikai szakma ezt az időszakot? Mennyire nehezült el a külföldi és belföldi szállítmányozás amiatt, hogy lezárták az európai határokat? – teszi fel a kérdést a Világgazdaság Online-on Dr. Székely Zsolt közgazdász.
Nagyon rövid idő telt el a vészhelyzet megszűnése óta, és nem látjuk még a válsághelyzet végét, ezért nehéz a lehetséges következményeket elemezni.
Természetesen a logisztikai ágazatot is érinti minden válság, de eltérő dinamikában és intenzitással. A legutóbbi, 2008–2010-es gazdasági válság merőben más jellegű volt. Annak idején egy jelzálogpiacokon elinduló és pénzügyi piacokon átívelő problémahalmaz gyűrűzött át a reálgazdaságba, recesszió alakult ki, amelynek során kevesebb késztermékre és nyersanyagra volt igény.
Ennek következtében csökkent a termelés, ez visszavetette a logisztikai ágazat teljesítményét is.
Ehhez képest a mostani válság sokkal kézzelfoghatóbb előzményeken alapul, amikor is nagyon gyorsan és nagyon húsba vágóan zajlottak (illetve még részben sajnos zajlanak) az események. A dolgozók mozgásának fizikai korlátozása és a megbetegedéstől való félelem miatt a gyárak a termelés korlátozására kényszerültek, ami azonnali kibocsátáscsökkenést eredményezett, problémát okozva a gazdaság összes szereplőjének, természetesen a fuvarozóknak is.
Mivel az áruforgalomnak minden körülmények között működnie kell, ez az ágazat relatíve kis veszteségekkel tudja kezelni a kialakult helyzetet.
A koronavírus-válság két szempontból érintette a fuvarozói ágazatot. Egyrészt a szabad mozgás és a határátlépések hatósági korlátozása okozott fizikai problémát, hiszen a kamionok nem tudták átlépni a határt vagy csak tetemes késéssel tudták teljesíteni fuvarmegbízásaikat.
A nagyszámú illegális határátlépő által okozott 2015-ös migrációs válság erősen akadályozta a közúti áruforgalmat. Öröm az ürömben, hogy ebből adódóan 2020-ban már nem érte a fuvarozási ágazatot sokkszerűen a határátlépések korlátozása, hiszen az elmúlt években már hozzászoktak.
Az eseményeket és az intézkedéseket azonban sokszor az átgondolatlanság és a provizorikusság jellemezte (nem beszélve a harmonizációs hiányosságokról), ezért a legnagyobb ágazati kihívás a hirtelen, előzetes egyeztetések nélkül hozott intézkedésekre adott helyes válaszreakció volt.
A másik problémás terület az egyes vállalatok kibocsátásának visszaesése, ami a termelés és az alapanyag-ellátási kereslet csökkenését eredményezte.
A piaci torta kisebb lett, és ez a trend folytatódni fog. Az azonnali problémák mellett nyilvánvalóan megjelenik a piac újrafelosztásának lehetősége is, esélyt adva a cégeknek arra, hogy új piaci pozíciókat foglaljanak el, amelyekkel nemcsak a válságot élhetik túl, hanem a válság utáni időszakot is sokkal perspektivikusabban kezdhetik.
A válság azonban mindenképpen bekövetkezett volna, hiszen már egy éve kongatják a közgazdászok a vészharangot, hogy recesszió várható.
Az elemzői adatok szerint már 2019-ben túlfűtöttnek minősítettük az Európai Unió és a világ gazdaságát, és ez a megállapítás nemcsak a pénzpiacokra (tőzsdére), hanem a tényleges piacokra is vonatkozott. A tőzsde számomra a virtuális gazdasági világ szimbóluma. A reálgazdaságban azonban a piaci igények irányítanak, és most az történt, hogy egy már megtört piaci trendet neveztünk el koronavírus-válságnak.
Magyarán, a pandémiára kenjük azt a recessziót, amely a járvány nélkül is bekövetkezett volna (vagy már be is következett).
Ebből adódóan nem szabad a járványhelyzet megszűnésétől várnunk a gazdasági válság végét, ennek lehetőségét sokkal inkább a gazdasági fundamentumokban kell keresnünk.
A jelenlegi helyzetben az egyik legfontosabb kérdés: biztos azokat az iparágakat vagy cégeket kell megmenteni, amelyeket segíteni szándékoznak? Egy túltermelési válság a piac tisztulásához és a piaci szereplők átrendezéséhez vezethet, külön beavatkozás nélkül is, nem biztos, hogy itt mindenkinek meg kell menekülnie. Egy torz, túltermelést előidéző struktúra átmentése konzerválja azokat az állapotokat, amelyek előidézték a válságot.
Tudomásul kell venni azt is, hogy bizonyos ágazatokban tevékenykedő cégek, ha megfeszülnek, sem tudják fenntartani a működésüket.
A 9/11-es események következtében kialakult válsághelyzetben tanultuk meg a structurally disrupted, azaz strukturálisan halálra ítélt vállalatok definícióját, amelyeknél nincs az a tehetséges csúcsmenedzser, aki külső (állami) segítség nélkül el tudná kerülni a csődhelyzetet.
A légiipar megmentésének szükségessége egyértelmű volt számomra, a bankoknak nyújtott mentőövek azonban mind közgazdasági, mind pedig etikai szempontból kérdéseket vetettek fel. A jó válságmenedzselő gazdaságpolitika ismérve az, hogy különbséget tud tenni a két fentebb említett kategória szereplői között, és csak remélni tudom, hogy ez most sokkal jobban sikerül majd, mint 2010-ben.
A siker közös érdekünk, különben készülhetünk a következő válságra, amelyre biztos nem kell újabb tíz évet várni. (Dr. Székely Zsolt, közgazdász, vg.hu)
Kapcsolódó cikkeink
Népszerűek voltak az elmúlt félévben a logisztikai események és oktatások
A Business Superbrands 2024 díjas Magyar Logisztikai Egyesület (MLE) az…
Tovább olvasom >Továbbra is növekedési pályán a Waberer’s csoport
Továbbra is növekedési pályán van a Waberer’s csoport – hangsúlyozta…
Tovább olvasom >Új utakon: a dm vasútra költözteti át logisztikai folyamatai egy részét
A dm folytatja a logisztikai hálózatának dekarbonizációját, így az idei…
Tovább olvasom >További cikkeink
Új élelmiszer-biztonságért és kiskereskedelemért felelős hivatal jöhet létre Nagy Márton vezetésével
Nemzeti Kereskedelmi Hivatal néven új csúcsszervezet jöhet létre, ami a…
Tovább olvasom >K&H: A vállalkozások közel kétharmada tervez fejlesztést
A hazai mikro-, kis- és középvállalkozás többsége, 61 százalék tervez…
Tovább olvasom >KSH: az ipari termelés 8,2 százalékkal csökkent júniusban
2024 júniusában az ipari termelés volumene 8,2, munkanaphatástól megtisztítva 3,7…
Tovább olvasom >